Det var en gang en gjeng fra en high school
utenfor Fort Worth i Texas,
som levde i et eventyr da de spilte musikalen
Skjønnheten og Udyret.
Nå, som voksne,
får de muligheten til å oppleve den magien igjen.
For gjengen i 2007-kullet
fra Saginaw High Schools Skjønnheten og Udyret gjenforenes
til et ekstranummer.
EKSTRANUMMER!
Dette er Ekstranummer!
Jeg har alltid hatt en stor personlighet.
STEMMESKUESPILLER
Som barn laget jeg karakterer av sjampoen og balsamen.
Teater var det åpenbare valget.
På high school mente jeg at jeg var
en gave til teateret.
Det har med pusten å gjøre.
Jeg datet mye på high school.
Jeg var ikke noen storsjarmør.
Jeg prøvde aldri å være sånn.
Jeg bare var sånn.
Hvilken skal jeg bruke?
Du kan sende dem rundt.
Jeg er mentalist.
Mentalisme er mental magi.
Alt fra hypnose til å flytte ting med tankene.
Det er vanskeligere hvis du...
...ikke rører den. Det er ganske vanskelig.
Hvem bryr seg om du kan sette sammen et tau igjen.
Det er kult.
Men å kunne lese tanker, det er det som gjelder.
Det er stort.
Hvilket navn tenkte du på?
Stephen.
Jeg spilte fotball på barneskolen...
MASKINARBEIDER
...og fortsatte gjennom high school.
Det holdt meg i bevegelse
så jeg ikke ble en diger tjukkas.
Jeg kunne "slåss" uten å få problemer,
men teater var greia for meg.
Ingen trodde at jeg skulle gjøre det.
Da jeg begynte med teater, visste jeg at det var min type folk,
for flesteparten av de som var der var de som var litt utenfor.
Teater er det eneste jeg egentlig tenker tilbake på,
menneskene og den familien vi ble.
Der følte jeg meg hjemme.
5 DAGER TIL FORESTILLING
Jeg var...
litt sprø,
litt rar. Det er vel de fleste på high school.
Men samtidig var jeg arrogant...
GRAFISK DESIGNER
...jeg trodde jeg var skikkelig kul.
Men jeg var håpløst romantisk.
Jeg ba ut en eller to jenter hver dag,
prøvde å finne mitt livs kjærlighet.
Folk sa hele tiden at jeg var litt mye.
Enten var jeg for mye, eller så furtet jeg i et hjørne
og var emo. Eller lignende.
KULTURHUS
Brad Baker!
Hei.
Så hyggelig å se deg.
- Når kom du? - I går.
Wow!
Kult.
Hvordan kan du ha 20 000 følgere på Instagram?
- Jeg har bare tusen. - Jeg går hit.
Beklager at jeg forstyrrer.
- Zane. - Hei, Brad.
Hei, Brittany.
Hei, Zane.
Hvordan går det? Gråter du? Litt?
Nei. Hva driver du med?
Jeg er maskinist i Colorado.
Colorado?
- Akkurat. - Og du, da?
- Han tryller. Vis ham. - Jeg tryller litt fremdeles.
- Skal vi se. - Hva jobber du med?
Jeg tryller. Det er jobben min.
Jeg driver også med murder mystery theater...
Stopp! Unnskyld, Brad.
Du er ikke så viktig nå.
- Hei. - Herregud, se på håret ditt.
Jeg var nerdete på high school.
UTDANNINGSLEDER
Det er jeg enda.
Jeg var veldig moderlig også.
Folk ville nok ha beskrevet meg som litt nedlatende,
en guttejente, feminist.
De ville nok kalt meg en streber også.
For et flott skjegg.
Jeg er sjalu.
Han ser så mystisk ut.
Ser ut som du er klar til å ta frem presskannen.
Jeg elsker dette teateret.
Jeg er så glad for å se deg.
- Hva skjer? - Er det Jordan?
Herregud!
- Jordan. - Hvordan går det?
Vi skulle hatt inntogsmusikk.
KARRIEREVEILEDER
Å se alle igjen,
jeg har ikke hatt kontakt med noen siden vi gikk ut,
men alle var helt like.
Ingen hadde forandret seg noe.
Hva jobber du med?
Jeg jobber for Chickasaw Nation Indian tribe.
Vi hjelper folk med rusavhengighet og lignende.
- Hei. - Hei!
Hei, dere.
Jeg stresset litt på skolen.
HJEMMEVÆRENDE
Jeg prøvde å finne min plass.
Jeg sleit litt.
Hei.
Selv om jeg datet Katy på high school, vil ikke det ha noen betydning nå.
Blir det kleint? Ja. Vi har ikke sett hverandre på ti år.
Men det er kleint uansett.
- Hei. - Hei.
- Herregud. - Er det Desiree?
Ja.
- Vi er så spente! - Her kommer stjernen.
Herregud.
På skolen var jeg...
MUSIKKPROMOTØR
...kjent som jenta med stemmen.
Da jeg gikk ut av high school, forsøkte jeg å gjøre det rette.
Jeg skulle på college da jeg fant ut at jeg var gravid.
Etter det ville jeg ikke tilbake.
Elijah er det beste som har hendt meg.
Jeg lærer for hver dag. Hva jeg gjør, og hvordan.
- ...jeg har gelésko. - Nei.
Hei, folkens.
Hei.
Jeg heter Eric Tucker.
Jeg skal være instruktør.
- Kult. - Litt om meg selv,
jeg er en off-Broadway instruktør. Glad for å være i Texas.
Si hei til resten av laget.
- Boots. - Vi er i Texas, jeg må ha boots.
- Dette er Ameenah. - Jeg er koreograf. Ameenah Kaplan.
For tiden jobber jeg med Lion King, Nord-Amerika-turneen.
Jeg heter Adam. Jeg er musikalsk ansvarlig.
Christopher Eclipse. Jeg er dansesjef, og skal få dere til å skinne.
Takk.
Det er som å få leve inne i fantasien.
Jeg er så glad. Hvem får gjøre noe sånt?
Ingen, liksom?
Hva spilte du i 2007?
Jeg var Udyret.
- Ja. - Kult. Hvem spilte du?
- Og du var... - LeFou.
- Du var Belle? - Ja.
- Jeg var garderoben. - Tante Garderobe.
- Ben, var... - Lumière.
- Du var Lumière. - Jeg spilte Gaston.
- Hvem var du, Shelby? - Klokksworth.
Det er morsomt. Det pleier å være en mann.
- Hva var din største utfordring? - Å synge.
- Var det? - Ja.
Jeg ødela sangen. Den største sangen til rollen,
og jeg ødela den.
Du kan se det på opptaket.
Kanskje du får oppreisning nå.
Hva spilte du, Brittany?
- Ms. Potts. - Mrs. Potts.
Tekannen?
Ja.
Hvordan vil du beskrive Mrs. Potts?
Gammel.
Nei.
Siste skoleåret skulle vi sette opp
Skjønnheten og Udyret, og jeg tenkte: "Skal jeg spille Belle?
Underlig valg, men greit."
Men sånn ble det ikke.
Desiree dukket opp fra intet,
gikk på audition for Belle, og fikk den.
Sjalu, jeg?
Nei.
- I 2007... - Å, nei.
...når dere spilte Skjønnheten og Udyret,
var en av de største musikkhitene det året "Bleeding Love"
- av Leona Lewis. - Var det du som valgte den?
- Kanskje. - Herregud.
Jeg elsker den sangen.
Den går for høyt.
Vi kan legge den ned.
Dere får vise kvalitetene deres. Så vi kan bli kjent med dere.
Vi prøver.
Pokker!
Jeg bommet.
Da er vi ferdige.
Det var ganske bra.
Folkens, hør her.
Dere må hilse på Ryan,
- hun er inspisient. - Hei, Ryan.
Hun deler ut noen monologer
vi skal jobbe litt med.
Dere kjenner dem igjen.
"Oh, Romeo, Romeo,
"wherefore art thou, Romeo?"
"Thou art thyself not a Montague?"
"Thou art thou self... Thou art thou self..."
"Thou art thyself."
"Art..."
"Thou art thyself not a Montague."
"Though not a Montague."
"What's a Montague?"
- "Men mykt..." - "Men mykt..."
"What light through yonder window breaks?"
"Her vestal livery is but sick and green..."
"Livery." En gang til.
"Her vestal livery is but sick and green..."
"Livery." Si det med egne ord.
Du heter Montague, men oppfører deg ikke som en.
Rett frem. Jeg elsker den innstillingen.
Brittany...
INSTRUKTØR
...er en kul dame. Hun ville spille Belle.
Men hun er en typisk karakterskuespiller,
så det blir gøy å få frem Mrs. Potts igjen.
Veldig bra førstedag.
Alle med?
Og...
Jeg husker ikke at den var rød.
- Skolebygningen? - Ja.
Jeg hatet skiltet
for det så ut som sennep og ketchup.
HJEMME HOS SHELBYS FORELDRE
De er ikke mine. Du kan beholde alle sammen.
Det er så mange griser i dette huset.
De fleste er faktisk pakket bort.
Er grisene nye?
Ta disse.
Gå ned, så kommer jeg.
Jeg vil ikke.
Jeg hatet high school.
Jeg prøver å stenge ute alle minnene.
Jeg vet ikke hvordan jeg holdt ut.
Det var mye mobbing og erting.
Men jeg hadde alltid teateret.
Det var et sted hvor vi kunne snakke om problemer og sånt.
- Herregud! - Det er bilder der.
Helt sykt.
Prøver å være kul i miniskjørt.
Så søt du var, Zane.
Helt nydelig.
"Zane Schiffner, førsteklasse, gjør sin debut.
Han spiller fotball,
og ønsker å utdanne seg til lærer."
- Det skjedde ikke. - På min står det,
"Brittany Taylor, andre klasse, er en veteran på scenen."
- Særlig. - Var du?
- Ikke da. - Få se.
Tenk at du sparte på alt dette. Jeg har ingen ting.
Å mimre får meg til å savne at livet var så enkelt.
Jeg har studert, fått meg en utdannelse.
Har jobbet en stund.
Jeg vil ikke ha barn.
Jeg er forlovet, men vi skal gifte oss en eller annen gang.
Hva skjer nå?
Ben, så søt du var.
Jeg vil se flere bilder av meg. Har du ikke det?
Her står det noe om å opptre?
"Jeg heter Brad, jeg vil jobbe som illusjonist."
Så søtt.
Han ble alt han ønsket i Fort Worth.
Fantastisk.
4 DAGER TIL FORESTILLING
Rull på kroppen.
Løs opp.
Det føles som om vi ikke har hatt ti års pause.
Alle var venner umiddelbart.
Det føles som high school enda.
Du valgte den verste rekka.
Hva mener du?
- Andre rekke er verst. - Det er den beste.
- Nei. - Første er verst.
hvis de har luft i magen...
går det den veien.
- Har du planlagt? - Jeg tok høyde for at
gutta har luft i magen.
Desiree skriver i kalenderen,
"Gutta har luft i magen.
Sitt på første rad."
Brittany går opp og...
Hvordan tror du dampen kommer ut av tekannen?
Nei...
I teksten sier hun: "Jeg bobler og jeg syder."
Så...
Ingen maskin her, alt er naturlig.
Hei, folkens.
- Hei. - Hei.
God morgen.
Fra nå av må dere lære masse veldig fort.
Det blir ikke tid til gjentakelser.
Fra nå av,
må vi fokusere på det som er viktig.
Det blir stress.
Det er mye koreografi.
Jeg ber om at når dere dere kommer hit
- er dere seriøse og klare for innsats. - Kom igjen.
- Full fokus, nå. - Da setter vi i gang.
Jeg heter Jeffrey Smith.
Jeg var instruktør på skolen.
Jeg hadde gleden av å ha regi på denne gjengen
i 2007-oppsetningen av Skjønnheten og Udyret.
Du ser helt lik ut.
- Hold opp. - Hvor er håret ditt?
Mr. Smith var en stor del av skolehverdagen.
Han var vår mentor.
Jeff.
Så godt å se deg.
Jeg savner deg.
Jeff var mitt forbilde.
Å se hvordan han var sammen med elevene og skuespillerne,
du visste at det var en du kunne stole på.
At han stilte opp hvis du trengte det.
Sjefen.
- Du spilte Maurice. - Jeg måtte det, ja.
Den rollen er ikke besatt enda.
Kom igjen. Selvfølgelig!
Hvorfor ikke?
- Vil du? - Selvfølgelig.
Bra!
Denne gjengen kom da skolen var helt ny,
en splitter ny scene. Jeg sa:
"Dette kan dere være med å forme."
En sjelden opplevelse
hvor ungdommen skapte historie.
Gruppen var sammensveiset og det ble en opplevelse.
Dere, vi tar en runde
hvor alle presenterer seg selv,
siden det har kommet flere.
Skjønnheten og Udyret er en stor oppsetning, så vi trenger proffe utøvere,
sangere, dansere, skuespillere...
Zane, jeg er Udyret.
...som fyller resten av rollene.
To, tre, og...
En.
To.
Vekt på tærne, og...
helen, det er fem.
Koreografien nå er mye vanskeligere
enn første gang.
Sånn, ja.
Spark, kryss. Bak, foran.
Jeg mener at jeg har bra rytme.
Men trinnene går ikke så bra.
Jeg får det ikke til.
- Det får du til. - Ja, det tror jeg.
Jeg har én rytme...
Sånn. Hele tiden.
Spark, kryss, bak.
Ja, Jordan!
Ja, ja, Jordan!
Det er litt skremmende å tenke på hvor mye vi må få til.
Syv og åtte. Og ned med foten på slutten av syv.
Sånn, ja.
Jeg kan ikke danse.
Og jeg lærer sakte.
Vent.
Det tar en stund før jeg er inni det.
Fem, seks, syv og hopp.
En, to, tre, fire.
Nå. Gaston.
Har Eric snakket med deg om karakteren? At han vil gjøre henne litt yngre?
Ja. Han tror ikke jeg liker Mrs. Potts.
Ikke at du ikke liker henne,
men du føler kanskje ingen tilknytning til henne?
Dette er en fantastisk mulighet.
Mrs. Potts er ikke drømmerollen.
Er jeg sjefete? Nei.
Er jeg ryddig? Du skulle sett rommet mitt.
Jeg tror ikke det handler om å rydde,
men heller om...
- Omsorg. - Omsorg.
Har du noen i livet du har omsorg for?
- Meg selv. - Kjæledyr?
- Nei. - Venner?
- Ikke noe favn. - Ingen?
Joda, men...
Ikke noen favn?
Jeg har ikke noen magefrukt.
Magefrukt?
- Det var ille. - Magefrukt.
Det er vi vel alle, egentlig.
Hvordan var det å se Zane uten hår?
Jeg kjente ham nesten ikke igjen.
Han så ut som en biljardball.
Zane og jeg var sammen, i tre år, tror jeg.
Vi var sammen under Skjønnheten og Udyret.
Det gikk ikke så bra.
Jeg dro på college og gjorde andre ting,
han taklet ikke at jeg var så mye borte.
Det er trist at vi ikke kunne være venner.
Dere hadde alle noe...
alle trengte hjelp til noe. Hvis du skjønner...
- Jeg skjønner. - Men jeg var en slags støtte,
- og det visste jeg. - Ja.
Jeff ble en slags farsfigur.
Når jeg trengte hjelp, foreldreråd,
så var han der. Han kjøpte eksamensklærne mine.
Jeg gjorde det jeg måtte for å gjennomføre skolen.
Jeg hadde ikke tenkt til å gå på college.
Men Jeff var veldig bestemt på at jeg skulle det.
Jeg er så stolt av hva alle har fått til,
- hva alle har gjort. - Jeg ble værende her.
Jeg er så hjemmekjær.
Det stemmer ikke, for du fikk en mastergrad
- i scenografi. - Ja.
- Det er ikke enkelt. - Det er sant.
Tanten min sa hele tiden,
"Skru ned lyden på øreproppene, du mister hørselen."
- "Hva?" - Hun hadde rett, jeg sier det hele tiden.
- Har noen spådd i hånden din før? - Ja.
- Har du? - Ja.
Jeg spår ikke fremtiden.
- Jeg leser personlighet. - Det er bedre.
Dette er hovedhånden?
Ja. Jeg må ikke stoppe blodtilførselen.
Skal vi se.
Helsa er ikke på sitt beste for tiden.
Huden er litt lysere...
Du trenger ikke å dra til legen eller noe.
- Har jeg dårlig helse? - Nei, ikke noe alvorlig.
Hold opp hånden.
Nå er det ikke gøy lenger.
Tommelen viser motivasjon, og vinkelen viser sjenerøsitet.
Jo videre den der, jo mer sjenerøs er man.
- Og så... - Er jeg ikke sjenerøs?
- Det er det hånden sier. - Jeg er veldig sjenerøs!
Det ville jeg trodd. Men hånden din sier...
Jeg er ikke frisk eller sjenerøs?
Det er noe bra her også.
Jeg hørte et rykte.
- At de var sammen en stund. - Hvem?
- Brittany and Brad. - Var de sammen?
- De klinte bak scenen. - Det er ikke å være sammen.
Det varte en uke eller to.
For 12 år siden fortalte eksen til Brad,
som var min beste venn,
at hun så dem kline bak scenen. Jeg trodde ikke på det.
"Nei, hun klinte ikke med Brad. Aldri i verden."
- Var du og Brittany sammen? - Brad!
Hvorfor sa du ikke noe? Vi var vel venner?
Det var en hemmelighet.
Brad er opptatt. Jeg driver ikke med sånt.
Nei. Men det var gøy på skolen.
Så...
- Jeg er litt svimmel. - Ikke si noe.
- Jeg er svimmel. - Du må forklare deg.
Vi...
- Vi pleide å kline. - Hva?
- Klinte dere? - Hele tiden.
Brittany og jeg hadde en greie.
Hun trakk meg til siden
og begynte å kysse meg, backstage.
Jeg ville ikke stoppe det,
det var et kult forhold.
Jeg vet ikke hva jeg skal kalle det.
- Rødmer jeg? - Ja.
Du er tøff.
- Jeg sladrer ikke. - Hvor var det?
- Over alt. Se på henne. - Over alt?
3 DAGER TIL FORESTILLING
Ok, spre dere utover og finn en egen plass.
Sånn, ja. Slapp av i armene, rist litt løs.
Alt stresset forbundet med forestillingen,
det drar seg til litt, nå.
De neste dagene vil bli en utholdenhetsprøve.
Slapp av og pust.
Hvor gamle var dere første gang dere spilte Skjønnheten og Udyret?
Var dere selvsikre?
Var dere godt likt? Var dere populære?
Nå er du tenåring igjen.
Åpne øynene og gå litt rundt.
Hvordan går den 15, 16-åringen rundt i rommet?
Var du en fotballspiller?
Var du en danser?
Var du venn med foreldrene dine?
Var du en einstøing, eller hadde du mange venner?
Finn din egen plass i rommet. Bli i den 16 år gamle kroppen.
Hvilket råd ville du gitt til den tenåringen?
Hvis du kunne fortelle den personen noe som ville endret retningen,
si det høyt. Ikke hør på noen andre.
Ikke gjør det folk mener du burde gjøre.
Ikke bry deg om hva andre tenker.
Gjør det du vil gjøre.
Du skal ikke ha regulering for alltid.
Slapp av.
Beklager, men du vokser ikke fra personligheten din.
Ting skjer.
Det går bra.
Ikke bry deg om hva folk tenker om deg.
Ikke bry deg om utseendet.
Du er ikke ødelagt.
Ikke prøv å være perfekt.
Ha en reserveplan.
Jeg tror ikke jeg ville endret noe.
Jeg roper ut et navn.
Du skal stille 28-åringen i deg et spørsmål.
Hvis du var 15 eller 16 og har svaret.
- Brad? - Opptrer du enda?
- Kathy? - Har du et hjem?
- Shelby? - Kom du inn på Harvard?
- Zane? - Har du klart deg?
- Ben? - Er vi akseptert?
Fant vi noen som elsket oss?
- Brittany? - Er du et sted
hvor du føler at personligheten din passer inn?
- Desi? - Er du lykkelig?
- Jordan? - Hvem endte vi opp med?
Lukk øynene.
Åpne de når dere er klare.
Svar på spørsmålet dere stilte.
Ja, du skal fortsette. Du skal opptre.
Ja, du fant deg til rette.
Nei, du kom ikke inn på Harvard.
Du skulle ha søkt på flere steder.
Lykkelig? Vi lærer.
Du endte opp med en fantastisk dame.
Hun får frem det beste i deg.
Du fant mange som aksepterte deg.
Det du lette etter hele tiden.
Du gråter mye mer når du er eldre.
Det tar igjen det tapte, ikke sant?
Sett dere ned.
Ble dere overrasket? Shelby?
Å huske følelsen, for minnene er én ting,
men følelsene som fulgte med episodene
eller forholdene, de var mye større,
og vanskeligere å prosessere. Derfor prøver man ikke.
Vi går videre.
DANSESTUDIO
Jeg advarer deg, jeg er ikke god på cue.
Jeg er ikke god på noter.
Jeg er ikke god i rollen min.
- Ok. Musikken. - Jeg klarer ikke...
- Jeg vil ikke ødelegge denne gangen. - Jeg skjønner. Nå skal du naile det.
Og du har bare én sjanse.
Ja!
Vent. Beklager.
- Pokker! Jeg rota det til! - Neida!
Herregud!
Var det langt nok?
Nei!
- Nei. - Det hørtes bra ut.
Zane har imponert meg. Han har en stor stemme.
Han er kanskje ikke verdens beste sanger,
men det var ikke Carol Channing heller.
GARDEROBE
Dette er helt rått! Jeg vil gå sånn.
Fete sko! Jeg digger dem!
Og sløyfe i håret.
Jeg har brukt hoppetau og trent litt.
Nå blir jeg Mrs. Potts.
Jeg er fornøyd med mitt kostyme.
Det er lett å bevege seg, mens noen av de andre kostymene
er litt klumpete og kan være vanskelig å bevege seg i.
Det var ikke vanskelig å kle på seg,
for det er ikke jeg som gjør det.
Det er mye lettere enn å ha lightere inni, som sist gang.
Ja.
Jeg er hoven på halsen.
- Brittany? - Ja?
Jeg hører at du reagerer på noe?
Helt plutselig
begynte jeg å få utslett på halsen.
Det klør litt.
- Har du hatt det før? - Jeg har allergi,
pollenallergi, men ikke sånn...
- Dette har ikke skjedd før? - ...hudutslett, nei.
Ok. Vi har en lege her.
Han skal sjekke litt.
Jeg har plutselig fått utslett på halsen.
- Få se på nakken din. - Ja.
Jeg er allergisk.
Jeg prøvde kostymet mitt, men jeg tror ikke at jeg er
allergisk mot kostymet.
Brannvesenet er her.
Da jeg leste i hånden, nevnte jeg
at hun kanskje hadde noen helseutfordringer.
Huden var litt blek.
Det ser rødt og irritert ut.
Ferdig.
Nei, den sitter i enda.
Jeg har tatt ut nåla.
De ga meg intravenøs behandling,
men da var jeg litt roligere.
- Roter du rundt inni der? - Det er ikke noen nål der.
Skal noen bli med deg?
Hvor da? Skal jeg dra?
Du skal dra.
Jeg vil ikke dø. Jeg må pugge replikker.
Jeg kan ikke gråte i all evighet.
Det går bra. Ikke noe problem.
- Bare litt ekstrautstyr. - Se i speilet.
Bare gå til der jeg er modig.
Takk.
2 DAGER TIL FORESTILLING
Gaston må være stor og muskuløs.
Jeg veier rundt 70 kg.
Gaston bør ligge på minst 90.
Så jeg må legge på meg rundt 5 kg hver dag.
Hvis jeg spiser over 20 sånne...
i timen, burde jeg klare det.
Så be en bønn for meg.
Jeg prøver å bygge meg opp
så jeg ikke trenger det polstrede kostyme,
selv om jeg ser fantastisk ut i den.
Ingen slåss som Gaston, er rå som Gaston
Jeg kan ikke fransk.
Jeg kan "Je m'appelle Gaston."
Je m'appelle Gaston.
Jeg kan "saucisse".
Pølse, ikke sant?
Saucisse, pølse, croissant, Gaston.
Man trenger ikke mer.
Brittany, du er tilbake!
Går det bra?
Det går bra. Det er ikke helt borte,
men jeg er full av medisiner og klar for fest.
Jeg ble nøye fulgt opp på sykehuset.
Vi vet ikke hva som trigget den allergiske reaksjonen. Det er litt ekkelt.
Legg fra deg tingene og slapp av litt. Kan vi gå tilbake til din inngang?
Det var ganske skummelt.
Men når jeg fikk tilbake mobilen,
tekstet jeg gjengen med en gang. "Det går bra."
Jeg føler at det er ute av systemet nå.
Jeg er en ulykkesfugl.
Det er ikke første gang det har skjedd noe.
ASKEPOTT 2006
Skallebristen var mye verre, og bedre, for den var historisk.
Dette var bare teit. Allergi?
Hvordan har det vært å møte fortiden?
Interessant.
Jeg trodde ikke Kathy skulle komme. Det er litt kleint mellom oss.
- Fremdeles? - Ja.
Jeg forstår forholdet mellom dere.
Hun hadde ikke foreldre.
- Hun hadde ingen ting. - Jeg vet det.
- Alle dere var min familie, så... - Ja.
Derfor var det så kjipt når Kathy og jeg gikk fra hverandre.
Jeg snakket ikke med noen.
Du var selvdestruktiv.
Jeg elsket henne.
Jeg vet det.
Mitt forhold til Zane er litt innviklet.
Slutten av skoletiden var tøff.
Han var involvert i en stor sak som fikk ham sendt
til en annen campus, så vi mistet ham i siste semester.
Han uteksaminerte et annet sted.
Det var tøft.
Noe av det jeg lærte av deg
var hvordan vi kom oss videre.
Gjør det du må, og kom deg videre.
Faren min var ikke tilstede.
Jeg lærte av det. Jeg lærte å legge fremtidsplaner
den gangen som jeg ikke hadde gjort ellers.
Jeg hadde bare vært en pøbel
hvis jeg bare spilte fotball hele tiden.
Vi var mye sammen med deg. Jeg var mye sammen med deg.
Du var min farsfigur,
og å miste det etter at Kathy og jeg gikk fra hverandre, var tøft.
Men det har gjort meg til den jeg er,
jeg har det veldig bra nå. Jeg elsker Kelly og sønnen min.
Jeg er stolt av deg. Du har gjort mye bra.
Det var fantastisk å treffe Jeff igjen.
Han var min støtte på skolen.
Det er ti år siden sist, det har vært tøft
for han hadde god innflytelse på meg.
Jeg ville bli som ham.
Du var den eneste som stilte opp for meg.
- Når som helst. - Ja.
Hei, Susan.
- Hei. - Eric.
- Hyggelig å treffe deg. - Veldig hyggelig.
- Takk for at du kom. - Jeg gleder meg.
Alle sammen, sett dere på disse to radene.
Inn her.
Jeg vil få inn Susan Egan,
som var den første som spilte Belle på Broadway.
Tonynominerte Susan Egan.
- Hei, alle sammen. - Du er så pen!
Du må få deg nye linser.
Tusen takk.
- Morsomt. - Det er så gøy å være her.
Helt utrolig hva dere skal gjøre.
- Er dere nervøse? - Litt.
- I fornektelse? - Ja.
Susan Egan er alt.
Det vanskeligste for meg denne uka har vært
følelsene mellom linjene.
Når det er et spørsmål i teksten, ikke syng, men snakk.
- Er dette mitt hjem? - Ja.
Og å være Belle, og å gjøre dette ekte.
Her kommer den sterke kvinnen frem.
Og pust. Det er drivstoffet.
Syng med meg.
Pust.
Det går opp et lys! Hva?
Ja! Det går opp for deg.
Hva da?
Heldigvis. Og nå...
Urokkelig.
Styrke.
Hun har funnet seg selv. Hun er ikke trist.
Hvor?
Sangen har en lykkelig slutt.
Ikke trist?
- Nei. - Ok.
Kan jeg få opp Brittany?
Kan vi jobbe litt med Mrs. Potts mens Susan er her?
Det ville vært supert.
- Hun er favoritten min. - Kom igjen.
Er det sant?
- Hør på henne. - Det hadde jeg elsket.
Alle replikkene er: "Hvem vil ha te? Hvem vil ha te?"
- Ja. - Så det er vanskelig
- å gjøre noe ut av det. - Ok.
Action.
Men det som har skjedd med henne er fryktelig urettferdig.
Synes du ikke
at noen folk overreagerer når noe er virkelig leit?
- Jo. - Så jeg skal liksom være
overdrevent munter.
- Så kult. - Ok?
- Ja. - Vi prøver det.
Jeg kan identifisere meg med det.
Jeg synes du skal komme inn og være tydelig.
Ok.
Ikke noe lyser opp dagen som en god kopp te.
Susan Egan...
...er superkul.
Du er alles mor. Det er du som holder
Klokksworth og Lumière...
- du må holde fremdriften, - Ok.
- for du driver det fremover... - Ok.
...nesten hele tiden.
Den eneste muligheten du kan sette deg og nyte
det du har gjort, er når du synger Skjønnheten og Udyret
Å få råd og oppmerksomhet fra henne var bare helt
magisk!
1 DAG TIL FORESTILLING
Sånn, ja.
- Kaller du det moves? - Ja, det gjør jeg.
Er det moves, Gaston?
Jepp. Det er det.
Ok. Kom igjen.
Den er fin.
- Den er fin. - Se på denne.
- Den var fet, Brad. - Takk.
Takk skal du ha.
Kom igjen.
Jeg kan alle replikkene, men vet ikke helt når de kommer.
Alle sammen klare?
Ja.
Vi starter fra toppen.
Jeg må snakke med britisk aksent.
- Hele tiden. - Ja.
Kan dere som ikke er på scenen være stille.
Du er Gaston, og du...
Brittany, hysj.
I dag skal vi ha en wandelprobe, det er en
gjennomgang med all musikken og dialogen.
Det skjedde en gang i et land langt bortenfor...
Dette har vi ikke gjort på prøvene
med piano engang.
Som straff forvandlet hun ham til et fryktelig udyr.
Vent litt. Jeg hører ikke vokalen.
Det er et problem.
Jeg sliter med å høre og se skuespillerne.
Jeg ser dem på en liten monitor
og hører dem i en liten høyttaler.
De ser meg på en tv-monitor
helt bakerst.
Hvorfor høres det surt ut?
Adam.
- Jeg hører ikke musikken. - Ikke noe.
Kan de høre den?
- Jeg hører ikke. - Nå blir bokstavelig talt
forestillingen til en prøve.
Herregud, de danser på stolen.
Flytt stolen!
Et forrykende kaos, ville jeg sagt,
hvis jeg måtte kalle det noe.
Ja.
"Vokale snublerier og katastrofe"
ruller ikke like lett av tungen som wandelprobe.
Ma chère mademoiselle, det er med den dypeste stolthet
og glede jeg ønsker velkommen i kveld.
La oss trekke frem stolen og nyte...
Eller ikke trekke ut stolen.
- Jeg vet ikke hva som skjer. - Nei.
Vent litt.
Ben, du må vente, vi har et lite pling etter arpeggioen.
Stakkars folk.
Så mye informasjon de må ta inn.
Det er vanskelig å se noe du ønsker skal bli perfekt
men det er umulig på en uke.
Plutselig er det Skipp som er stjerna
- i stedet for Belle. - Ja.
Jeg ser ikke Belle.
Jeg orker ikke. Jeg må flytte dem.
Du må lenger inn.
Hit.
Ta stolen.
Den eneste måten å bli kvitt nervene før en forestilling
er å øve så mye at du kan den i søvne.
Men dette har vi aldri gjort før.
Men vi gjør det likevel, sånn er det med teater.
Var det riktig timing?
- Nei. - Ikke? Jeg bare lurte.
8 TIMER TIL FORESTILLING
Når hun smiler til meg klarer jeg ikke å snakke.
Hjertet slår fort og jeg får ikke puste.
- Bra. - Er det bra?
Supert.
Gå tilbake til den forrige.
ZANES KONE
ZANES SØNN
Målet mitt er å bruke
denne ene muligheten til å vise folk, spesielt sønnen min,
at du ikke trenger å være den alle forventer at du er.
Du kan gjøre hva du vil.
Følg hjertet. Gjør det som gir deg en god følelse.
GARDEROBE
I den første forestillingen vi gjorde
gir Gaston et portrett av seg selv til Belle.
Jeg hadde glemt at vi ga det til Mr. Smith.
Som takk for at du er instruktøren vår.
Jeg visste ikke at han hadde det enda.
Man opplever så mye når man blir eldre,
og det har vært stunder man tenker at
de husker meg sikkert ikke, eller
hvis de husker, liker de meg sikkert ikke.
Og...
når jeg ser denne
vet jeg at det ikke er tilfellet.
De likte meg, og jeg betydde noe for dem.
Jeg er så glad vi gjør dette.
Hvem er så heldige?
Sist jeg gjorde dette var jeg 16 år,
og nå er jeg 27.
Jeg føler at jeg har den samme energien.
All spenningen som ligger bak.
God fornøyelse. Tvi-tvi.
Kjempestolt av dere.
- Sånn skal det gjøres. - Sånn skal det gjøres.
Kos dere.
De er fulle av premiereenergi.
KOREOGRAF
De er nervøse, sprudlende og faktisk fokusert.
Jeg innbiller meg at det er sånn det er å være gravid.
De øver replikker, de diskuterer posisjon.
Forsikrer seg om at de husker ting.
- Og så sier Udyret... - Hva?
- Du må passe temperamentet. - Du må passe temperamentet.
Jeg føler meg litt som Johnny Cash.
Jeg prøver å ikke...
- Vi går ut og spiller fletta av dem. - Enig.
Før vi åpner dørene må jeg bare si at nå er det dere som kjører showet.
Ha det kjempegøy, og nyt det.
Du er den beste instruktøren vi har hatt denne uka.
Tusen takk.
Takk.
Vi gnisser rumpe.
- Jeg vet ikke helt. - Det er kanskje hofter.
DESIREES SØNN
Hjertet mitt slår så fort nå som det går opp for meg
at forestillingen har begynt. Jeg er ikke klar.
BRADS FORLOVEDE OG MOR
Jeg mister buksa.
Å, nei. Se.
Kostyme. Kostyme!
Buksa ramler av!
Det var litt skummelt.
Bra jeg har undertøy på.
KATHYS SØNN
JORDANS FAMILIE
- Takk. - Det var fantastisk.
Alle storkoser seg der ute.
Bra. Det er derfor vi gjør det.
De ler og smiler.
BENS KONE
Du er den vakreste i hele verden.
En Disneyprinsesse. Så vakker.
- Ikke gråt. Du har sminke på. - Ok.
ZANES FAMILIE
Jeg må gå.
Kom igjen.
Den sitter fast.
Gå.
BRITTANYS MOR
DESIREES SØNN
KATHYS FAMILIE
Jeg fikk applaus.
Jeg sang "Skjønnheten og Udyret" hver kveld på skolen,
og håpet at jeg fikk applaus, men det gjorde jeg aldri.
Så jeg bare...
Nå begynner jeg å gråte.
Jeg elsker deg.
- Jeg elsker deg mer. - Så fine de var.
BRADS MOR
Fantastisk.
- Synes du? - Ja.
Jeg liker kjemien.
- Jeg fikk panikk. - Det var helt fantastisk.
- Jeg så ingen feil. - Vel...
BRITTANYS FORELDRE
Vi så alle prøvene på skolen
og alle forestillingene.
Så å se henne nå 12 år senere...
Nå blir jeg sentimental.
Jeg gikk fra å være Udyret til å være pappa igjen.
Det er dette som er livet mitt, familien og sønnen min.
SHELBYS FAMILIE
Det var faktisk gøy.
Eller, egentlig ikke før vi begynte forestillingen.
Eller, jo.
Så gøy at alle møtes etter så lang tid.
Jeg er så takknemlig for å treffe folk fra skolen igjen.
Og å få stå på scenen.
Jeg jobber på et kontor. Jeg driver ikke med dette.
Jeg elsker det, og jeg har savnet det.
Dette fikk meg til å innse det.
Skal jeg dra hjem nå? Late som om dette ikke har skjedd,
og bare fortsette livet? Jeg vet ikke.
Du var veldig flink.
Det har gitt meg fornyet kjærlighet for scenen.
Bittersøtt at det er over, det har vært en spesiell uke.
Å være sammen og å finne sammen igjen,
finne ut av hvem vi er nå, og snakke om gamle dager.
Jeg vil ikke dra fra dem.
Det er familien min.
Vet du hva? Jeg falt ikke.
Tekst: Benedicte M. Espeseth